Vart tog han vägen?
-Ni kommer inte undan! -Dags att betala era skulder!
MISTER ERNEST
-Hörde Lane vad jag spelade? -Det vore opassande att lyssna, sir.
Det var ledsamt, för Lanes skull.
Jag spelar inte felfritt - det kan ju vem som helst göra...
-...utan hänförande och uttrycksfullt. -Ja, sir.
-Räkningar- det är allt jag får. -Och så var det min lön...
Återigen tvingar min bror Ernests slösaktiga leverne mig att resa iväg.
Det är ytterst förargligt men kan inte hjälpas.
Jag kommer tillbaka på måndag.
Låt henne inte försumma den tyska grammatiken, miss Prism.
-Cigarettetuiet har väl inte dykt upp. -Vi letar fortfarande.
Ernest...
-Algy! -Vad föranleder dig att resa till stan?
-Nöjen, varför reser man annars? -Var har du hållit hus?
-På landet. -Vad i hela friden har du för dig där?
I stan roar man sig, på landet roar man andra- obeskrivligt trist.
-Och vilka är det? -Grannarna.
-Är de trevliga? -Gräsliga, talar aldrig med dem.
Det måste roa dem kolossalt...! Det är väl Shropshire du bor i?
Ja visst.
-Är du upptagen med någon i morgon? -Det vet du mycket väl: tant Augusta.
Tant Augusta...och Gwendolen.
Vilken lycka...!
-Då kanske jag kommer förbi. -Då blir inte tant Augusta glad.
Ditt flirtande med Gwendolen är ju skamligt. Nästan lika illa som hennes.
Jag älskar Gwendolen...! Och jag har rest hit enkom för att fria till henne.
-Nöjen, sa du ju. Frieri är affärer. -Vad oromantisk du är.
Hur kan ett frieri vara romantiskt? Man kan ju få ja-
-och sen är spänningen som bortblåst.
Det som får romantiken att blomstra är ovissheten.
Jag tror ändå inte att ni kan gifta er.
-Varför i hela friden säger du så? -Jag ger inte mitt samtycke.
Gwendolen är faktiskt min kusin och innan ni får gifta er-
-måste du förklara allt för mig om Cecily.
Vad menar du med det? Jag känner ingen Cecily.
Har du haft mitt cigarettetui...?
Jag som har skrivit till Scotland Yard och nästan tänkt utfästa en belöning.
Det skulle jag behöva i nuläget. Men nu var det ju ändå inte ditt.
-Det är det visst. -Inte enligt inskriptionen.
Det har du ingen rätt att läsa, så gör bara inte en gentleman.
Etuiet är inte ditt, det är en present från en Cecily och du kände ju ingen.
Cecily råkar vara min moster.
-Moster...? -Ja, förtjusande dam. Får jag det nu.
Men varför kallar din moster dig för sin farbror?
''Från lilla Cecily med tillgivenhet till käre farbror Jack.''
Förvisso kan en moster vara liten-
-men varför skulle en moster, oavsett storlek, kalla sin systerson farbror?
Och du heter ju inte Jack, utan Ernest.
Jag heter inte Ernest, utan Jack.
Du har sagt Ernest, jag presenterar dig som Ernest, det här är ju befängt.
Det står ju på dina kort, se här... ''Mr Ernest Worthing, B4 The Albany.''
Jag är Ernest i stan, Jack på landet och cigarettetuiet fick jag på landet.
-Jag låtsas att jag har en yngre bror. -Som heter Ernest.
-Och lilla Cecily? -Min myndling, miss Cecily Cardew.
-Var på landet är det förresten? -Strunt i det, dit blir du inte bjuden.
-Men Shropshire är det inte. -Det ante mig.
Precis som det ante mig att du var bunburist.
Du är rentav den mest fullfjädrade bunburist jag känner.
Vi ses klockan fem.
Moncrieff! Några ord som hastigast!
''Bunburist''?
Cecily, den tyska grammatiken väntar.
Slå upp sidan 15 så går vi igenom det vi gjorde i går.
Jag tycker inte om tyska, det är inget vackert språk.
Jag ser riktigt ful ut efter en lektion.
Din förmyndare är angelägen om att du ska få en gedigen utbildning.
Farbror Jack är så rysligt allvarlig.
Han är så allvarlig att han inte kan vara riktigt frisk.
Så du säger...! Mr Worthing har mycket som tynger honom.
Tänk bara på den ständiga oron över hans olycksalige bror.
Jag önskar att han ville låta sin olycksalige bror komma hit ibland.
-Vi kan ha gott inflytande på honom. -Jag vill nog inte omvända honom.
Jag ogillar dagens eviga försök att omvända dåliga människor i ett nafs.
Läs nu.
''Bunburist'', vad i hela friden är det?
Du har uppfunnit en användbar bror som heter Ernest-
-så att du ska kunna åka till stan så ofta du vill.
Jag har uppfunnit en ovärderlig kronisk sjukling som heter Bunbury-
-så att jag ska kunna åka till landet så ofta jag vill.
Utan hans bedrövliga hälsa kunde jag inte supera med dig på Savoy i kväll.
-Jag har inte sagt nåt om att supera. -Nej, du slarvar så med sånt.
Rör inte gurksnittarna- de är till tant Augusta.
-Du vräker ju i dig dem. -Det är min moster.
Det är nog hon. Endast släktingar och fordringsägare ringer så wagnerskt.
Om jag tar henne avsides en stund så att du kan fria till Gwendolen-
-bjuder du mig på Savoy då?
Lady Bracknell och miss Fairfax.
-Käre Algy, jag hoppas du sköter dig. -Jag mår utmärkt.
Det är inte riktigt samma sak. De två går mycket sällan hand i hand.
-Vad tjusig du är...! -Det är jag alltid. - Inte sant?
-Fulländad. -Det hoppas jag inte.
Det ger inget utrymme för utveckling, jag tänker utvecklas åt många håll.
Förlåt att vi är lite sena.
Jag gjorde visit hos lady Harbury, vi har inte träffats sen hon blev änka.
Jag har aldrig sett en kvinna så förändrad. Hon ser tjugo år yngre ut.
Nu vill jag ha en kopp te och gurksnittarna du lovat mig.
-Ska du inte sitta här? -Jag sitter så bra här, mor.
Varför har vi inga gurksnittar?
-De hade inga gurkor på torget. -Inga gurkor?
-Nej, inte ens för reda pengar. -Tack, Lane...!
Jag beklagar att de inte hade gurkor, ens för reda pengar.
Det gör inget, jag åt några tekakor hos lady Harbury.
I kväll blir det trevligt. Du ska få Mary Farquhar till bordet...
Jag måste tyvärr avstå från nöjet att supera med tant.
Det hoppas jag inte - det förstör hela bordsplaceringen.
Det gör mig fruktansvärt besviken-
-men min gode vän Bunbury har blivit sämre. Jag bör sitta vid hans sida.
Besynnerligt. Mr Bunburys hälsa tycks vara exceptionellt dålig.
Ja, stackarn är fasligt klen.
Det är hög tid att han bestämmer sig för om han ska leva eller dö.
Det här velandet är befängt.
Hälsa mr Bunbury, från mig, och be att han undviker återfall på lördag.
Det är säsongens sista mottagning och du måste arrangera musiken.
Jag ska tala med honom - om han är vid medvetande.
Följ med mig nu, så går vi igenom programmet jag har förberett.
Tack, Algy, du är så omtänksam.
-Gwendolen, du följer med. -Givetvis.
-Vilken vacker dag det har varit. -Tala inte om vädret, är ni snäll.
När folk gör det är jag säker på att de menar något annat...
-...och det gör mig så nervös. -Jag menar något annat...
-...och jag vill ta tillfället i akt... -Det vore klokt.
Mor har ovanan att plötsligt dyka upp som jag ofta fått tala med henne om.
Ånda sedan vi träffades har jag be- undrat er mer än någon annan sedan...
-...vi träffades. -Det är jag medveten om.
Jag önskar, åtminstone inför andra, att ni visat det tydligare.
För mig har ni alltid varit helt oemotståndlig.
Innan vi ens hade träffats var jag allt annat än likgiltig.
Vi lever, som jag hoppas att ni vet, i idealens tidevarv-
-och mitt ideal har alltid varit att älska någon som heter Ernest.
Det är något med det namnet som väcker totalt förtroende.
Allra första gången Algy nämnde sin vän som hette Ernest-
-visste jag att jag skulle älska er.
-Ålskar ni mig? -Passionerat.
-Ålskling, jag blir så lycklig. -Min egen Ernest.
Du menar väl inte att du inte skulle älska mig om jag inte hette Ernest?
Du heter ju Ernest.
Ja, jag vet, men tänk om jag hette något annat...
Då är vi inne på metafysiska spekulationer-
-och metafysiska spekulationer-
-har ju väldigt lite att göra med hur saker och ting verkligen förhåller sig.
Årligt talat är jag inte vidare förtjust i Ernest, det passar mig inte alls.
Det passar dig perfekt, det är gudomligt, som den ljuvaste musik!
Det framkallar vibrationer.
Det finns oändligt många mycket trevligare namn...
Jack, till exempel, är förtjusande.
Jag har känt åtskilliga Jack och alla var osedvanligt intetsägande.
Det enda pålitliga namnet är Ernest.
Vi måste genast gifta oss.
-Gifta oss, mr Worthing? -Ni vet att jag älskar er...
...och ni har fått mig att tro att ni inte är totalt likgiltig inför mig.
Jag avgudar er, men ni har inte friat.
Inte ett ord om äktenskap, ämnet har inte ens berörts.
-Gwendolen... -Ja, vad har min herre på hjärtat?
-Det vet du...! -Ja, men du säger det ju inte.
Gwendolen, vill du gifta dig med mig?
Mr Worthing!
Res er från er halvliggande ställning, det är högst otillbörligt.
Jag måste be mor att gå, mr Worthing är inte klar.
-Klar med vadå, om jag får fråga? -Jag är förlovad med mr Worthing.
Du är inte förlovad med någon alls. När du väl blir det-
-kommer jag eller din far, om hans hälsa tillåter, att tala om det för dig.
Vänta på mig i vagnen.
l vagnen, Gwendolen!
Gwendolen, vagnen!
Ni står inte på min lista över lämpliga äktenskapskandidater.
Men jag kan tänka mig att skriva dit ert namn.
Kom hem till mig klockan elva i morgon förmiddag.
Jag har en del frågor att ställa.
Berättade du sanningen: att du är Ernest i stan och Jack på landet?
Sanningen är ingenting man berättar för en trevlig, rar, sofistikerad flicka.
Så behandlar man väl inte en kvinna.
En kvinna uppvaktar man om hon är vacker och nån annan om hon är ful.
-Dumheter, du pratar bara dumheter. -Det gör ju alla.
Du glömde betala.
Inte alls, jag betalar aldrig på Savoy.
Du har ju gott om pengar.
Ja, men inte Ernest och han har ett rykte att leva upp till.
Dina intellektuella nöjen väntar.
Lägg undan dagboken, jag förstår inte varför du för dagbok överhuvudtaget.
Det är till alla mina ljuva hemligheter, annars skulle jag glömma bort dem.
Minnet är den dagbok vi alla bär med oss.
Minnet bär skulden för nästan alla romaner i tre band folk skriver.
Tala ej nedlåtande om romaner i tre band. Jag skrev en själv i unga dar.
Den hade väl inte ett lyckligt slut?
För de goda men inte för de onda- det är det som är skönlitteratur.
Läs nu. Spekulationer leder ingenvart.
Dr Chasuble är visst på väg hit.
-Vilken angenäm överraskning...! -Hur står det till? Bra, hoppas jag.
Miss Prism har klagat över huvudvärk, en promenad skulle göra henne gott.
Jag har inte nämnt någon huvudvärk.
Nej, men det kände jag på mig att ni hade.
Det var det jag tänkte på när kyrkoherden kom.
-Cecily är väl inte ouppmärksam? -Jo, tyvärr.
Hade jag turen att vara miss Prisms elev-
-skulle jag hänga vid hennes läppar.
Bildligt talat...
Jag tänkte på...bin.
Då ses vi väl vid kvällsandakten.
Lycka till, sir.
Slå er ner.
Tack, jag föredrar att stå.
Röker ni?
Ja, det måste jag tillstå.
Bra. Det är viktigt att sysselsätta sig, London är fullt av sysslolösa män.
-Hur gammal är ni? -35.
En mycket bra ålder att gifta sig vid.
Jag har alltid ansett att giftasmogna män bör kunna allt eller ingenting.
Vad kan ni?
Ingenting, lady Bracknell.
Det gläder mig.
Jag ogillar allt som inverkar menligt på den naturliga okunnigheten.
Okunnighet är som en ömtålig exotisk frukt - rör man den så fördärvas den.
Teorin om utbildning för alla är osund.
Dessbättre har utbildning ingen som helst verkan.
Då skulle den utgöra ett hot mot överklassen-
-och antagligen leda till våldsamheter vid Grosvenor Square.
-Vad har ni för inkomst? -7 000-8 000 om året.
-Mark eller aktier? -Aktier, huvudsakligen.
Det låter betryggande...!
Jag har ett lantgods med tillhörande mark.
-Ca 1 500 tunnland. -Ni har väl hus i stan?
En ofördärvad flicka kan knappast förväntas bosätta sig på landet.
Jag har ett hus vid Belgrave Square.
-Nummer? -149.
Den omoderna sidan... Jag förstod att det skulle vara något.
Men det kan ju lätt ändras.
-Modet eller sidan? -Bådadera om så skulle krävas...!
Lever era föräldrar?
Jag har förlorat dem.
Att förlora en förälder får ses som olyckligt.
Att förlora båda verkar slarvigt.
Vem var er far? Han var uppenbarligen förmögen.
Det vet jag inte.
Jag sa att jag hade förlorat mina föräldrar-
-men det var snarare mina föräldrar som förlorade mig.
Jag vet faktiskt inte vem jag är. Jag blev...
-...upphittad. -Upphittad...?
Framlidne Thomas Cardew, en äldre och mycket vänlig herre, hittade mig-
-och gav mig namnet Worthing efter förstaklassbiljetten han hade i fickan.
Worthing ligger i Sussex, det är en badort.
Var hittade den vänlige herrn med förstaklassbiljetten till badorten er?
I en väska.
-En väska? -Ja, jag låg i en väska.
En rätt så stor...svart...
...läderväska med handtag...
En helt vanlig väska.
Var någonstans hittade James eller Thomas Cardew denna vanliga väska?
I effektförvaringen på Victoria Station. Han fick fel väska.
-Effektförvaringen på Victoria Station? -Ja, Brightonlinjen.
Linjen är oväsentlig!
Jag måste tillstå att det här gör mig en smula förbryllad.
Att födas, eller växa upp i en väska - med eller utan handtag -
-anser jag visa förakt för ett anständigt familjeliv-
-och påminner om franska revolutionens värsta utsvävningar-
-och ni vet vad den olyckliga rörelsen ledde till...!
Får jag då fråga vad ni råder mig till?
Jag gör allt för att Gwendolen ska bli lycklig.
Jag råder er å det bestämdaste att få fram släktingar av något slag-
-och i alla händelser kunna uppvisa en förälder innan säsongen är slut.
Det skulle jag aldrig hinna! Jag kan hämta väskan och visa den för er!
-Det borde vara till fyllest för er. -Mig...?
Vad har det med mig att göra? Inte tror ni väl att vi-
-skulle drömma om att låta vår enda dotter, som uppfostrats med omsorg-
-gifta in sig i en effektförvaring och ingå förbindelse med ett kolli!
Adjö, mr Worthing.
Inte blir väl Gwendolen lik sin mor om 150 år?
Alla kvinnor blir lika sina mödrar, det är deras sorg.
-Ingen man blir det, det är hans. -Skulle det vara kvickt?
Det är både välformulerat och ligger sanning i det.
Käraste Ernest. - Jag har något att säga till mr Worthing.
Min älskade.
Ditt romantiska ursprung som mor har återgivit med syrliga kommentarer-
-har berört mitt allra innersta.
Jag ville försäkra dig om att det inte finns något hon kan göra-
-som kan ändra min eviga kärlek till dig.
Din adress i stan har jag. Vad har du för adress på landet?
Herrgården...Woolton...Hertfordshire.
-Jag ska skriva dagligen. -Min egen älskade.
Jag måste tillstå att jag röker... Jag kan ingenting...
Jag kan hämta väskan...
Innan man kan hittas i en väska på en tågstation måste nån förlagt en där.
När lady Bracknell snokar runt utgör lastbare Ernest en alltför stor risk.
Dessutom börjar Cecily bli lite för intresserad av honom.
-Jag skulle vilja träffa Cecily. -Det ska jag se till att du aldrig gör.
Hon är ovanligt söt och nyss fyllda 18.
Jag säger att han dött i Paris efter ett slaganfall.
Det är ju ärftligt. Säg att det var en svår förkylning i stället.
Min stackars bror Ernest avlider hastigt i Paris...
...efter en svår förkylning. Då var man av med honom.
Har du berättat för Gwendolen att du har en ovanligt söt myndling på 18 år?
Det är inget man bara hasplar ur sig.
Cecily och Gwendolen skulle säkert bli oerhört goda vänner.
En halvtimme efter första mötet skulle de kalla varandra syster.
Det gör bara kvinnor när de kallat varandra värre saker först.
Låt inte mig störa.
Jag hoppas att morgondagen blir fin.
Det blir den aldrig.
-Lane är en obotlig pessimist. -Jag försöker alltid vara er till lags.
Ta fram frackarna, rökrocken och locktången också.
I morgon...
...ska jag bunburiera.
Där måste det vara.
Visa hit mr Ernest Worthing.
Ni måste vara min lilla kusin Cecily.
Då tar ni miste! Jag är inte liten, jag är ovanligt lång för min ålder.
Men jag är er kusin Cecily.
Och ni - ser jag på kortet - är farbror Jacks bror: kusin Ernest.
-Vidlyftige kusin Ernest. -Nej då, det får ni inte alls tro.
Då har ni lurat oss alla å det grövsta.
-Lättsinnig har jag varit. -Det gläder mig.
Jag har burit mig mycket illa åt på mitt eget lilla vis.
Det är inget att vara stolt över även om det säkert var trevligt.
Men vad gör ni här? Farbror Jack kommer först på måndag.
Det var förargligt, då måste jag åka. Jag har ett möte jag gärna vill missa.
Ni borde ändå vänta, farbror Jack vill tala med er om att ni ska emigrera.
-Han ska skicka er till Australien. -Då dör jag hellre!
Han sa att ni fick välja mellan livet här, livet efter detta och Australien.
Det jag hört om Australien och livet efter detta är föga hoppingivande.
-Det här livet är gott nog för mig. -Men är ni god nog för det?
Nej, tyvärr. Därför vill jag att ni omvänder mig.
-Det skulle kunna bli er livsuppgift. -Jag har inte tid i dag.
Får jag då omvända mig själv i dag?
Det låter donquijotiskt, men ni borde försöka.
Det ska jag. Jag mår redan bättre.
-Ni ser ut att må sämre. -Det är för att jag är hungrig.
Vilken överraskning, vi väntade er inte förrän på måndag.
Det blev tidigare än jag hade trott.
Ni bär sorg, det har väl inte hänt något fruktansvärt?
-Min bror... -Fler skulder och utsvävningar?
Ågnar bara livet åt njutningar.
Död.
År Ernest...död?
-Stendöd. -Då fick han sig verkligen en läxa...!
Han hade många brister, men det är ett hårt slag.
Var ni hos honom när han gick hädan?
Nej, han dog utomlands, i Paris.
Jag fick ett telegram i går kväll från direktören på Grand Hôtel.
-Står det nåt om dödsorsaken? -En svår förkylning.
Som man sår får man skörda.
Visa barmhärtighet. Jag är själv särdeles känslig för drag.
Prosit.
Farbror Jack, vad roligt att du är hemma!
Vad står på? Se lite glad ut.
Du ser ut att ha tandvärk, och du kan aldrig gissa vem som är här!
Din bror.
-Vem? -Ernest, han kom alldeles nyss.
Dumheter, jag har ingen bror! Jag menar...
Kom, nu blir han så glad!
Ett glädjens budskap.
Milde himmel...!
Käre bror... Jag vill be om ursäkt för alla bekymmer jag vållat dig-
-och lovar att jag ska bättra mig.
Den gamle Ernest är död, länge leve den nye Ernest!
Tyckte du inte om mitt lilla skämt?
Du känner ju mig - att du tog det på allvar.
Men nu står jag här: en helt ny man, uppstånden som fågel Fenix ur askan.
Inte tänker du väl vägra att ta din bror i hand...?
Jo, hans uppförande är skamligt och han vet mycket väl varför!
Snälla, ta honom i hand.
Det kunde ju vara värre - jag kunde ligga död i Paris!
-Ja, det kunde du...! -Efter en svår förkylning.
Se så...
Ursäkta... Vi tar upp mr Ernests saker till blå rummet.
När kan man bikta sig?
Mr Ernests bagage, vi bär upp det till blå rummet.
Två koffertar, två toalettväskor, två hattaskar och en stor lunchkorg.
Jag kan tyvärr bara stanna en vecka.
Din usling! Vad har du att säga?
Jag kan bara säga att lilla Cecily är en riktig sötnos.
Du talar inte så om miss Cardew! Och hör sen.
Din fåfänga är löjlig, ditt uppförande skandalöst och din närvaro här absurd!
Men du har ett tåg att passa, trevlig resa.
Din bunburism har inte fallit ut väl.
Visst är det skönt att se en så ljuv försoning.
Själv tycker jag att det har fallit ut mycket väl.
Middagen är serverad.
Får jag en knapphålsblomma först? Utan det har jag ingen aptit.
-En Maréchal Niel? -Nej. Jag vill hellre ha en skär ros.
-Varför det? -För att du är som en skär ros.
Det passar sig inte att ni säger så, miss Prism säger aldrig såna saker.
Då är hon en närsynt gammal tant.
Du är det sötaste jag sett.
Det finns något gott i alla.
Ernest har berättat om sin stackars sjuke vän som han hälsar på så ofta.
Det kräver godhet att lämna Londons nöjesliv för att sitta vid en sjukbädd.
Käre Ernest.
Jag har saknat dig så fruktansvärt. Det känns som en evighet sedan sist-
-och att vara frånskilda är olidligt.
De känslor du väckt inom mig-
-är på samma gång ljuvliga och intensivt...smärtsamma.
Käraste älskade Ernest...
Det är ditt namn som nu får mig att ta framtiden i egna händer.
Det har bränts in i kroppen på mig.
Därför flyr jag nu mitt fängelse för att bege mig till din sida-
-till min alldeles egen Ernest.
God morgon!
-Vi måste talas vid. Du måste resa. -Hur kan vi då talas vid?
-Vi kan inte heta Ernest båda två! -Det gör vi inte heller, Jack.
Jag hoppas att du inte blir förnärmad om jag påstår, helt öppet och ärligt...
...att du för mig på alla sätt är skönheten själv personifierad.
Din öppenhet hedrar dig. Om jag får ska jag skriva in det i min dagbok.
Den vill jag läsa, får jag det?
Verkligen inte. Det är bara en ung flickas tankar och intryck.
Jag skriver gärna efter diktamen. Fortsätt nu.
Harkla dig inte. När man dikterar ska man tala ledigt och inte harkla sig.
Ånda sedan jag första gången såg din förunderliga makalösa skönhet-
-har jag älskat dig, våldsamt...
...våldsamt, passionerat, hängivet, förtvivlat.
Ursäkta, sir.
Två herrar söker er.
-Mr Ernest Worthing, B4 The Albany? -Ja, det stämmer.
Jag har en häktningsorder-
-på uppdrag av Savoy Hotel som kräver 762 pund och 14 shilling.
Där äter jag aldrig utan att bli bjuden.
Vi har inget annat val än att frihetsberöva er.
-Frihetsberöva? Mig? -Ett halvår.
-Ni betalar hellre, antar jag. -Hur då? Gentlemän har aldrig pengar.
Det brukar oftast vara släktingar som betalar...
762 pund, 14 shilling och 2 pence. Sen i oktober.
Jag måste säga att jag aldrig sett värre slöseri i hela mitt liv.
Var inte fånig nu. Vi har båda skulder, men du vet att det här är din. Ja!
Om det här är ännu ett skämt så är det högst opassande.
-Höjden av fräckhet, helt väntat. -Och otacksamt, det var oväntat.
Snart förnekar han väl att han är Ernest Worthing.
Jag vill inte avbryta, men tiden går.
Vi måste till Holloway före fyra om vi ska bli insläppta, reglerna är hårda.
-Holloway...? - Släpp mig! -Våra ärenden går alltid till Holloway.
Jag sitter inte fängslad i utkanten av stan för att jag superat i West End!
Jag betalar för min bror...
...förutsatt att han omedelbart beger sig till stackars Bunbury-
-vars hälsa på sistone försämrats avsevärt.
Nå, Ernest?
Mr Worthing? Stör inte miss Cardew i studierna.
Jag skulle hälsa att dr Chasuble väntar på er i sakristian.
-I sakristian? Dr Chasuble? -Väntar på er, ja.
Det låter allvarligt. Det vore inte rätt att låta honom vänta.
Det vore mycket, mycket orätt. Det är extremt fuktigt i sakristian.
-Det här avskedet är smärtsamt. -Ni kan ju inte svika mr Bunbury.
Jag bryr mig inte honom, ingenting annat heller.
Bara dig. Jag älskar dig, Cecily.
Vill du gifta dig med mig?
Visst vill jag det. Vi har ju varit förlovade i tre månader.
-I tre månader...? -På dagen tre månader på torsdag.
När förlovade vi oss?
Den 14 februari. Efter en lång kamp med mig själv sa jag ja här.
-Och här har jag alla dina rara brev. -Käraste, jag har aldrig skrivit några.
Det behöver du inte påminna mig om, jag var tvungen att skriva dem själv.
-Tre gånger i veckan, oftare ibland. -Får jag se?
Det får du verkligen inte. Då blir du på tok för självgod.
De tre du skrev när jag slagit upp förlovningen är så vackra-
-och så illa stavade, att jag gråter när jag läser dem.
-Har vår förlovning varit uppslagen? -Givetvis.
Den 22 mars. Du kan få läsa det.
''I dag slog jag upp förlovningen med Ernest. Vädret är fortfarande ljuvligt.''
Varför, vad hade jag gjort? Ingenting!
Nu sårar du mig verkligen - särskilt som vädret var så ljuvligt.
Det hade knappast varit seriöst om jag inte gjort så åtminstone en gång.
-Men jag förlät dig innan veckan gått. -Vilken ängel du är.
Du är så romantisk.
Jag trodde aldrig att jag skulle vilja gifta mig.
-Du får inte slå upp förlovningen igen. -Det kan jag inte, nu när vi träffats.
-Och namnet gör ju sitt till, förstås. -Det förstås.
Ånda sen jag var liten har jag drömt om att älska någon som heter Ernest.
Det är något med det namnet som väcker totalt förtroende.
Skulle du inte älska mig om jag hette något annat?
Vad skulle det vara?
Algy.
Jag skulle kanske högakta dig, Ernest, och beundra din karaktär-
-men jag skulle nog aldrig kunna skänka dig min odelade hängivenhet.
Vagnen står och väntar, sir.
Gå nu, så återvänder du desto fortare.
Vilken trevlig pojke... Han har så vackert hår.
Ni ville tala med mig.
Nej.
Jaså, inte?
Förlåt, men jag måste få fråga...
När ni sa ''nej'', menade ni då att ni inte sagt att ni ville tala med mig-
-eller att ni inte ville tala med mig?
Språket är bra underligt.
Ursäkta, men jag har två dop i dag och måste fylla på dopfunten.
Prosit.
En miss Fairfax söker mr Worthing ''i ett brådskande ärende''...
Mr Worthing kommer snart, var vänlig och ta ut lite te.
Miss Fairfax, tillåt mig presentera mig: Cecily Cardew.
Cecily Cardew, vilket bedårande namn. Jag tror att vi kan bli goda vänner.
Jag tycker redan om dig och mitt första intryck stämmer alltid.
-Du är väl på besök... -Nej, jag bor här.
Din mor, eller annan äldre kvinnlig släkting, bor väl också här då.
Jag har varken mor eller släktingar. Min käre förmyndare tar hand om mig.
-Förmyndare? -Ja, jag är mr Worthings myndling.
Konstigt att han aldrig nämnt det.
Vad hemlighetsfull han är...! Han blir intressantare för var timme som går.
Jag måste ändå säga, nu när jag vet att du är mr Worthings myndling-
-att jag inte kan låta bli att önska att du var-
-aningen äldre än du tycks vara och inte fullt lika intagande.
Om jag får vara uppriktig...
O ja, har man nåt obehagligt att säga ska man alltid vara helt uppriktig.
Uppriktigt talat, Cecily...
...önskar jag att du var 42 år gammal och ovanligt ful för din ålder.
Ernest är synnerligen rakryggad, han är hederligheten själv.
Jag tycker att Jack, till exempel... är ett förtjusande namn.
Det är inte Ernest Worthing som är min förmyndare, utan hans äldre bror.
Det förklarar saken. Vilken lättnad, jag började bli riktigt orolig!
Det är väl helt säkert att det inte är Ernest Worthing?
Helt säkert. Det är rentav så...
...att jag ska bli hans.
-Förlåt? -Ernest Worthing och jag är förlovade.
Kära lilla Cecily, nu tar du allt miste.
Ernest Worthing är förlovad med mig, vilket annonseras i lördagens tidning.
Det kan omöjligt stämma. Ernest friade för exakt tio minuter sedan.
Märkligt, mig friade han till i går eftermiddag klockan halv sex.
Du får gärna kontrollera att det stämmer.
Jag reser ingenstans utan min dagbok, tågresor fordrar sensationell lektyr.
Jag är hemskt ledsen, men jag har faktiskt förhandsrätt till honom.
-Vill ni ha lite te, miss Fairfax? -Ja tack, miss Cardew.
-Socker? -Nej tack, det är inte modernt längre.
-Kaka eller bröd och smör? -Bröd och smör, tack.
Kaka förekommer inte i fina familjer.
Jag misstrodde er från första stund, ni är falsk och svekfull.
Jag tar visst alltför mycket av er dyrbara tid i anspråk.
Ni har säkert fler liknande visiter att avlägga.
-Redan tillbaka...! -Min älskade.
Ett ögonblick. Får jag fråga: År du förlovad med henne?
Vem då?
-Milde himmel, Gwendolen. -Ja...!
Självklart inte, hur kan du ha fått en sån idé i ditt söta lilla huvud?
Jag trodde väl att det blivit nåt miss- förstånd. Ni omfamnas av min kusin:
-Algernon Moncrieff. -Algernon? Moncrieff?
Här kommer Ernest!
-Min egen Ernest! -Ålskade Gwendolen!
Jag förstod att det blivit ett missförstånd.
Armen om er midja tillhör min förmyndare: John Worthing.
-Förlåt...? -Farbror Jack.
-Kallas du Algy? -Det kan jag inte förneka.
Heter du John...?
Det skulle jag kunna förneka, men jag heter John och har gjort det länge.
Vi har förts bakom ljuset.
-Stackars sårade Cecily. -Kära förorättade Gwendolen.
-Nu kallar du mig väl syster? -Javisst!
Nu går vi in, de vågar knappast följa efter.
Nej, karlar är ju så fega.
Hur du lugnt kan äta tekakor övergår mitt förstånd. Du är ju helt hjärtlös.
Jag kan knappast äta dem upprörd, jag skulle få smör på manchetterna.
Det är hjärtlöst av dig att äta överhuvudtaget...!
När jag är bekymrad tröstäter jag, och när jag är allvarligt bekymrad-
-vilket många kan intyga, avstår jag från allt utom mat och dryck.
Nu äter jag tekakor för att jag är olycklig. Dessutom är det otroligt gott.
Du behöver inte glufsa i dig allihop!
Tebröd? Det tycker inte jag om.
Jag får väl äta mina egna tekakor i min egen trädgård!
De äter tekakor.
-Du sa ju att det var helt hjärtlöst! -Jag sa att det var hjärtlöst av dig!
-Det är en helt annan sak. -Men tekakorna är desamma.
Du har inte mycket att hoppas på med min myndling!
Jag tror då inte på nån förening mellan dig och miss Fairfax!
Är det något speciellt barn som ni har i åtanke?
År det något speciellt barn som ni har i åtanke?
Jag skulle själv vilja bli döpt.
I dag, om det passar.
Nog måste ni väl redan ha blivit döpt?
Det minns jag inte.
Ni kanske tycker att det är besvärligt eller att jag är lite för gammal nu.
Nej då, inte alls.
Både begjutningen och nedsänkningen av vuxna tillhör kyrkans sedvänjor.
Vilken tid skulle passa?
-Jag tänkte titta in vid sexsnåret. -Utmärkt.
-Vi kan inte båda döpas till Ernest! -Jag har rätt att döpas om jag vill!
-Du är ju döpt. -Det var längesen!
-Men du är döpt. -Just det, så jag vet att jag tål det.
Om du är osäker på om du blivit döpt är det riskfyllt att ge sig på det nu.
Dumheter, du pratar bara dumheter!
-Låt oss iaktta en värdig tystnad. -Ja, det är det enda raka.
-Vår tystnad fick oangenämt resultat. -Och smaklöst.
Vi säger inte första ordet.
Jag har en viktig fråga, mycket beror på ert svar.
Ditt sunda förnuft är ovärderligt. - Vänligen besvara följande fråga:
-Varför låtsades ni vara hans bror? -Så att jag skulle få träffa er.
-Visst är väl det en bra förklaring? -Ja, om du tror på vad han säger.
Det gör jag inte, men det var ändå ett vackert svar.
I allvarliga frågor är stil viktigare än ärlighet.
Hur ämnar ni förklara att ni låtsats ha en bror?
Var det för att kunna åka till stan och träffa mig så ofta som möjligt?
Kan ni tvivla på det?
Jag hyser de starkaste tvivel - men dem tänker jag krossa.
Deras förklaringar låter fullt godtagbara.
Särskilt mr Worthings låter sanningsenligt.
Jag är mer än nöjd, mr Moncrieffs röst är så förtroendeingivande.
-Ska vi förlåta dem? -Ja.
-Nej. -Vissa principer kan man inte överge!
Era dopnamn är fortfarande ett oöverstigligt hinder.
Våra dopnamn...? Vi ska döpas i dag.
För min skull är du alltså beredd att göra något så hemskt?
För att behaga mig utsätter du dig alltså för såna fasor?
I fråga om självuppoffringar är männen så överlägsna!
Gwendolen! Vad ska det här betyda?
Att jag är förlovad med mr Worthing.
Kom hit. Sätt dig.
Ögonaböj.
Allt umgänge mellan er och min dotter upphör omedelbart fr.o.m. nu.
På den punkten, och alla andra, är jag bestämd.
-Jag är förlovad med Gwendolen. -Det är ni då rakt inte...!
Då kommer vi till Algy...
Är det här din sjuke vän mr Bunbury bor?
Nej då, han är någon annanstans nu...
Bunbury är död.
-Död? -Död.
När dog han? Det kom plötsligt.
-I dag. -Vad dog han av?
-Han sprängdes. -Sprängdes...?
Föll han offer för revolutionärer? Jag visste inte han var socialt engagerad.
Jag menar att han blev upptäckt.
Läkarna upptäckte att han inte kunde leva, det menar jag. Därför dog han.
Han tycks ha hyst stort förtroende för sina läkare.
Men det var skönt att han bestämde sig för hur han skulle ha det till slut.
Nu när vi äntligen har blivit av med mr Bunbury vill jag veta vem det är-
-som min systerson håller i handen på ett synnerligen onödigt sätt.
-Miss Cecily Cardew, min myndling. -Jag är förlovad med Cecily.
-Förlåt? -Mr Moncrieff och jag är förlovade.
Jag vet inte om det är något särskilt eggande i luften i det här området-
-men antalet förlovningar tycks vida överstiga det statistiska genomsnittet.
Har miss Cardew anknytning till några av Londons större järnvägsstationer?
Jag vill bara veta.
Jag visste inte att det fanns familjer som härstammade från en slutstation.
Nu måste vi ge oss av, Gwendolen.
Jag bör ändå fråga om miss Cardew har några tillgångar.
Bara 130 000 pund i statspapper. Adjö, lady Bracknell.
Ett ögonblick.
130 000 pund?
Och i statspapper?
Miss Cardew är helt förtjusande när jag tittar närmare. - Kom, lilla vän.
Upp med hakan lite.
Stil handlar i hög grad om hur man håller hakan. Nu ska det vara högt.
Algy, jag ser tydliga sociala möjligheter i miss Cardews profil.
Cecily är sötast i hela världen, hennes sociala möjligheter är mig egalt.
Tala aldrig illa om societeten. Det gör bara de som nekas tillträde.
Du vet förstås att Algys enda tillgångar är hans skulder.
Men jag ogillar äktenskap för vinnings skull.
När jag äktade lord Bracknell hade jag minsann ingen förmögenhet alls.
Men det hade aldrig fallit mig in att låta det hindra mig.
Jag får väl lov att ge mitt samtycke.
Ursäkta, men jag är miss Cardews förmyndare.
Hon kan inte gifta sig utan mitt samtycke och det vägrar jag att ge.
-Och varför det? -Jag misstänker att han är falsk.
-Falsk? Min systerson Algy? -Det råder inget tvivel om saken.
Under mitt besök i London i ett viktigt romantiskt ärende-
-skaffade han sig tillträde hit genom att utge sig för att vara min bror.
Han ställde sig sedan in hos min enda myndling i enbart ekonomiskt syfte.
Förneka det om du törs!
Därefter stannade han på te och slukade varenda tekaka.
Desto hjärtlösare är det att han vet att jag inte har någon bror-
-eller någonsin ämnar ha någon heller.
Kom, lilla vän.
-Hur gammal är du? -18 år.
18...? Då är du ju snart myndig och fri från din förmyndares bojor.
Enligt farfaderns testamente blir hon inte myndig förrän hon har fyllt 35.
Det låter väl inte så allvarligt. 35 är en mycket attraktiv ålder.
Societeten vimlar av kvinnor av hög börd som valt att förbli 35 i åratal.
-Kan du vänta på mig tills jag blir 35? -Det vet du att jag kan.
Ja, men jag kan inte vänta så länge.
-Vad ska vi då ta oss till? -Det vet jag inte.
Bäste mr Worthing.
Eftersom miss Cardew absolut inte kan vänta tills hon fyller 35-
-vilket i och för sig tyder på en viss otålighet-
-vill jag be er ompröva ert beslut.
Saken ligger helt och hållet i era egna händer.
När ni samtycker till vårt giftermål ska jag gladeligen samtycka till deras.
Det ni föreslår är helt uteslutet.
Då återstår bara lidelsefullt celibat.
Kom nu, vi har redan missat flera tåg. Snart börjar det pratas på perrongen.
Nu är allt klart för dopen.
Dop...? Det är väl ändå i tidigaste laget?
Båda herrarna har önskat döpas å det snaraste.
Vid deras ålder? Det är både groteskt och ogudaktigt.
Jag förbjuder dig, Algy. Det var det värsta...!
Ursäkta att jag stör, dr Chasuble...
Miss Prism har bett mig hälsa att hon väntar i sakristian.
Hon har väntat länge.
Miss Prism? I sakristian?
Väntar på er, ja.
-Sa ni miss Prism? -Ja, jag...
-Prosit. -Ja, jag är på väg till henne nu.
Har hon ett frånstötande yttre och ägnar sig åt utbildning?
Hon är utomordentligt bildad och anständigheten själv.
Helt klart samma person. Visa mig omedelbart till sakristian.
Jag har väntat på er.
Prism!
Var är barnet?
För 34 år sen lämnade ni lord Brack- nells hus, 104 Upper Grosvenor Street-
-med en barnvagn som innehöll ett gossebarn.
Ni kom aldrig tillbaka. Några veckor senare-
-tack vare polisens outtröttliga sökande-
-hittades barnvagnen övergiven i en avlägsen del av Bayswater.
Den innehöll manuskriptet till en roman-
-med osedvanligt sentimentalt dravel.
Men barnet var borta.
Var är barnet?
Det är med stor skam jag måste erkänna att jag inte vet.
Det förhöll sig så här:
Morgonen i fråga, som är outplånligt inristad i mitt minne-
-gjorde jag mig i ordning för att gå ut med barnet.
Jag hade även med mig en något gammal men rymlig väska.
I den skulle jag lägga ett skönlitterärt manuskript-
-som jag skrivit under mina få lediga stunder.
I ett ögonblick av tankspriddhet, som jag aldrig kan förlåta mig själv för...
...la jag manuskriptet i vagnen...
...och la barnet i väskan.
...manuskriptet i vagnen och barnet i väskan.
Men var lämnade ni väskan?
-Fråga mig inte om det. -Det är av yttersta vikt för mig.
Tala om var ni lämnade väskan med barnet.
I effektförvaringen på en av Londons större tågstationer.
Vilken station?
Victoria, Brightonlinjen.
Farbror Jack verkar sällsamt upprörd.
År det den här väskan, miss Prism?
Undersök den noga innan ni svarar. Flera människors lycka står på spel.
Visst är det min väska.
Vad roligt att få tillbaka den. Det har varit så besvärligt att vara utan den.
Ni har inte bara fått tillbaka väskan. Jag var barnet ni la i den.
Ni...?
-Mor! -Mr Worthing, jag är ogift...!
Ogift? Ja, det är ett hårt slag...
...men vem har rätt att kasta sten på den som lidit.
Kan inte ånger avtvå en tillfällig dårskap?
-Jag förlåter mor! -Nej, här föreligger ett misstag...!
Där står den som kan berätta vem ni är.
Jag vill inte vara frågvis, men vill ni vara vänlig och berätta vem jag är.
Ni är son till min stackars syster mrs Moncrieff...
...och följaktligen Algys yngre bror.
Algys yngre bror?
Då har jag en bror i alla fall.
Jag visste väl det!
Det har jag alltid sagt... Hur kunde du nånsin tvivla på att jag hade en bror?
Det här är min olycksalige bror.
Min olycksalige bror. - Min bror!
Under dessa märkliga och oförutsedda omständigheter, mr Moncrieff...
...kan ni få kyssa er tant Augusta.
Efter allt som hänt och de besvär jag kan ha åsamkat er när ni var liten-
-är det min plikt att avsluta min anställning här.
Det kommer aldrig på frågan!
Det är min plikt att sluta. Jag har ingenting mer att lära lilla Cecily.
I den mycket svåra bedriften att bli gift-
-är jag rädd att min begåvade elev vida överträffat sin lärarinna.
Ett ögonblick...
Jag har insett att den äldsta kristna kyrkan-
-har fel på vissa punkter i fråga om det äkta ståndet.
Falska läsarter tycks ha smugit sig in i texten.
Och därför...
...ber jag att få...
...anhålla om er hand.
Frederick...!
Laetitia!
-Kära Cecily. -Käraste Algernon.
-Min egen Gwendolen. -Min egen... Vem är du?
Vad heter du i förnamn nu när du blivit någon annan?
Det hade jag alldeles glömt bort, det måste genast redas ut.
När miss Prism lämnade mig i väskan, var jag döpt då?
-Ja- efter din far, har jag för mig. -Och vad hette han?
Jag kan inte erinra mig generalens namn, men han måste ju ha haft ett.
-Minns inte du det? -Han dog när jag var tre.
Hans namn står väl i armérullorna?
Generalen var huvudsakligen fredlig... med undantag för i hemmet-
-men namnet står säkert i militärkalendrarna.
De senaste fyrtio åren står här. Det borde varit min favoritlektyr.
Löjtnanter...kaptener...överstar...
...överstar...generaler!
''Maxbolm, Magley, Markby, Migsby, Mobbs, Moncrieff!''
''Löjtnant 1860, förnamn...''
Jag har ju alltid sagt att jag heter Ernest...
...och det gör jag.
Självklart heter jag Ernest.
Min egen Ernest, från första stund visste jag att du måste heta det.
Käre systerson... Du tycks fästa dig vid obetydligheter.
Tvärtom. Nu inser jag den oerhörda betydelsen av att heta Ernest.
Som du sjunger har vi ingen chans, du vill väl att de ska komma ner?
Det gör hon aldrig som du låter- du sjunger ju falskt!
-Den här biten tar jag. -Det gör jag, gå och vila i stället!
Ta det lilla lugna.
Ta inte i så du spyr.
Det lät väl inte så illa?
De tänker kanske inte komma ner. Ska vi gå upp? Det gör vi, va?
-Du pratar bara dumheter. -Hellre det än att lyssna på det.
-Hörde Lane vad jag spelade? -Det vore opassande att lyssna, sir.